Översättning: Desirée divxsweden.net
-Men professorn-- -Nej. Alla svar finns där i testen.
Glömmer du inte något?
Jag vet. Det har nog att göra med den tredje differentiella koefficienten.
-Inte det. I kväll. -Vad?
Emma?
-Vad är klockan? -Nästan 5.
Åh,Gud.
Mitt förslag att tillvarata solkraft, avslås.
Mitt koncept att använda mikro-energi vågor, avslås.
Rektorn föreslår jag fokuserar på något, som faktiskt kan hjälpa mänskligheten
Liksom hans studier av fördelen med, att konsumera tobak.
Alex, problemet är, dina idéer är lite för...radikala.
Problemet är med universitetet. De är dinosaurier.
De är allihopa redan utdöda, de vet det bara inte.
De upptäckts av någon framtida arkeolog, som inte vet vad han skall göra med dem.
Deras matta små ögon, utan spår av nyfikenhet--
Alex, det är ditt första år som assisterande professor.
Du borde göra saker och ting lite mer konservativt.
Du låter precis som min far.
Se på dem, Philby. Alla lika. Alla med identiska Bowler-hattar.
Vill du att dina studenter ska bli så?
Jag vill att de är förberedda till realiteterna i den värld de ska ut i.
Nej, inte jag. Jag vill att de ränner på gatan och slår bort varje bowlerhatt de ser.
Mrs. Watchit!
Åh, huzzah, herr'n är hemma.
-Fick du det? -Hej, Mr. Philby.
Hej, Mrs.Watchit. Du ser ut att må bra.
Måste vara motionen jag får av trava upp och ner i dessa trappor.
-Tortera mig inte. Fick du det? -Jag fick det.
-Bra. Låt mig se. -Men tro inte för ett ögonblick...
...att jag låter dig gå ut med den där lortiga jackan.
Gå in där nu och byt om.
Och du har fått ett till brev från den där irriterande lilla mannen.
Nå, gör det. Sätt på den.
-Den kommer hjälpa folk att behålla sina tänder, tills de är långt uppe i 40-årsåldern.
-Du borde tänka på att få den där rengjord. -Åh, vem har tid till det?
-Hur visste du med Molly? -Visste vad?
-Att ni var skapta för varandra. -Hon lagade den bästa shepardspajen jag smakat.
Har du inte ett enda romantiskt ben i din kropp?
Nej. Hela jag är bowler-hatt.
Varför slösar du din tid på den knasbollen?
Därför han har några mycket interessanta idéer.
En professor vid Colombia borde inte tala med en knasig tysk bokhållare.
Han är en patent-tjänsteman, inte en bokhållare.
Jag tror Mr. Einstein förtjänar allt det stöd jag kan ge honom.
Jag undrar om vi någonsin kommer gå för långt?
-Med vad? -Med det här.
Med allt det här.
Det gör vi inte.
Då så. Hur ser jag ut?
Presentabel. Verkligen, Alex. Lycka till ikväll.
Hon är en fin flicka. Hon har gjort mycket gott för dig.
Oroa dig inte. Du har fortfarande den lockande doften av krita.
Åh, måste skynda mig.
Nu, så ska det se ut. Du ser ut som en riktig gentleman.
Ja, det får vi hoppas. Om Emma nobbar mig, står du på tur.
-Åh, jag är redan svimfärdig.
Önska mig lycka till.
Tack.
Nyplockade blommor! Nyplockade blommor!
-En bukett blommor, sir. -Inte ikväll, tack.
Nej. jag lovade henne blommor.
Spektakulärt.
Spektakulärt slöseri med pengar. Den förbannade saken går sönder tiden.
Behöver du skjuts? -Ja, ja.
-Hur håller du vattentemperaturen stabil? -Det är en ventilerad kylare...
-på bränsle-regulatorn--
Åh, gud. Uh
Tack så mycket. jag glömmer alltid den förbaskade handbromsen.
Hoppa i. Så ska jag ge dig en demonstration innan den går sönder igen.
Oh, uh, Jag är rädd jag har ett möte.
Okej, en annan gång då. Vi promenerar här nästan varje kväll.
Javisst.
-Skaffa en häst!
Ja.
Alexander?
-Oh! Whoa.
-Du är sen, professorn. -Jag kom så fort jag kunde.
De säger den är nyaste modet i Paris. Jag har precis köpt den--
-Fem dollar på Macy's. Löjligt, va? -Mycket löjligt. Jag gillar den.
Nå, var är dom?
-Vad? -Blommorna.
Du lovade mig blommor ikväll. Kommer du inte ens ihåg det?
Åh, jag är ledsen. Jag-- jag blev distraherad.
Visst, det var något nytt.
-Åh, Emma, jag måste få prata med dig.
-Oh, uh, ska vi gå genom parken? -Ja.
Professorn, du darrar. Jag hoppas du inte håller på att bli sjuk.
Jag är rädd att jag är det.
Jag sover dåligt. När jag är vaken, är jag inte till någon nytta.
Jag kan varken äta eller tänka eller göra något mer.
Och det värsta är, jag inte vet om jag någonsin blir frisk.
Jag tror det bara finns ett botemedel. Det är att du gifter dig med mig...
...och tillbringar resten av ditt liv med mig.
Åh, Emma, Jag vet att det är rätt. Jag vet vi är menade för varann.
Det är det enda i hela mitt liv jag aldrig har behövt att tänka på.
Åh, Alex.
Uh-Uh, vänta. jag har något till dig.
Du vet, ögonblicket håller liksom på att försvinna här.
Jag- jag vet. Vänta. Åh.
-Jag vet att det inte är en diamant. -En månsten.
Det är din födelsesten. Jag trodde--
Du trodde rätt.
Jag kan börja gråta,
Jag kunde inte hjälpa att jag råka höra.
Två fina unga människor, startar på livets långa väg.
-Jag önskar er det bästa.
-Tack. -Och hur mycket jag än hatar att göra så här--
rörd som jag är av er... ...bedyrande kärlek--
Jag behöver era pengar nu.
-Sir? -Och dina smycken också.
Vi kan kalla det er första lilla törn på vägen till äktenskapliga lycka.
-Jag förstår inte-- -Ställ inte till en scen. Det finns ingen orsak.
-Ge mig bara din plånbok, va? -Hmm?
Hörde du mig, unge man?
Uh, visst, visst. Här. Det är allt.
Och din klocka.
Och handskarna.
-Och ringen. -Nej.
Du är så illa tvungen, raring.
-Och kanske köper han en diamantring nu, -Snälla, snälla. Inte den.
Sluta!
Varför gjorde du så? Det är bara en ring.
Emma?
Åh!
-Va?
Oh. Oh, sir, Mr. Philby är här.
-Här? -Ja, sir, Han insisterade på att komma--
-Säg åt honom att gå, jag är upptagen, -Jag går inte, Alex.
Herregud. Vad har hänt med di
Jag har-- Jag har arbetat
Kommer du ihåg det? Du brukade bry dig om ditt arbete.
Jag bryr mig mer om mitt liv. Och ditt.
Jag kom förbi huset varje dag efter begravningen...
...och varje vecka och varje varannan månad.
Sen slutade jag komma. La du ens märke till det?
-Det sårar mig, Alex... väldigt mycket. -Varför är du här nu då?
-Jag måste säga dig några saker... -Jag vet. Jag vet.
Du är bekymrad, jag vet. Jag hör det av Mrs. Watchit varje dag.
Men verkligen... Jag vill att du går.
-Jag går inte. Inte när du gömmer dig här nere. -Jag gömmer mig inte.
Du vet. Mrs. Watchit säger du är här inne dygnet runt.
Alex, var snäll och stå still och titta på mig!
Det var inte ditt fel.
Nej. Det var inte mitt fel.
Kanske vi ska beskylla Mrs. Watchit för hon hämtade ringen hos juvelaren.
Eller juvelaren som gjorde den.
Eller den stackars saten som rev upp stenen från marken.
Kanske dig för att du presenterade mig för Emma från första början. Ja.
Alexander, ingenting kommer ändra det som hänt.
Nej, du har fel, för jag kommer ändra det.
David, jag uppskattar din omtanke. Det gör jag.
Men jag ber dig att lita på mig.
Jag...jag vill lita på dig, Alex, men...
Vad... vad gör... Vad gör du här?
Vet du vad? Varför kommer du inte på middag om en vecka, så visar jag dig?
-Varför följer du inte med hem med mig nu? Molly... -Hörde du inte mig, David?
Jag kan inte gå när jag är så nära.
All right. Vi fortsätter det här samtalet om en vecka.
Om en vecka, har vi inte ens haft det här samtalet.
Ah. Tack, min gode man.
Du är tidig. Det var första gången.
Jag ville träffa dig.
Nå, var är dom?
-Vad? -Blommorna.
Du lovade mig blommor ikväll. Kommer du inte ens ihåg det?
Du upphör aldrig att förvåna mig.
Emma, jag måste få prata med dig.
-Ska vi gå igenom parken? -Nej!
Nej,
Nej. Vi går igenom staden.
-Alex, vad är det? -Inget. Vi skyndar oss bara.
Att springa går bra för dig. Du bär inte en korsett.
-Bleecker Street, och skynda dig.
Nu är du alldeles elegant.
Professorn, du darrar. Jag hoppas du inte håller på att bli sjuk.
Nej, nej. Jag mår bra.
Det är underbart. Jag går nedför gatan med dig igen.
Men vi promenerade för tre dagar sen.
Inte så här. Aldrig så här.
-Himmel, titta på bilen. -Oh, jag har sett den.
Nu vet jag att du är sjuk. Du bryr dig inte om att utforska någon ny manick
-Det är bara en maskin. -Alexander, tala om vad som pågår.
-Är något på tok? -Nej.
Nej. Emma, lyssna på mig.
Jag måste lämna dig nu, men jag vill att du går raka vägen hem och stannar där.
Jag lovar att komma förbi senare ikväll, och jag kommer verka konstig.
Jag kommer vara upprörd för att du inte mötte mig i parken, men du måste lita på mig.
Allt kommer bli bra.
Du ska veta hur mycket jag älskar dig, hur mycket jag alltid kommer älska dig.
All right.
Men först, var är mina blommor?
-Blommor är det.
Vänta där. Rör dig inte.
-Oh, kan jag hjälpa dig, sir? -Ja, ett dussin rosor. Vita.
-Nej, nej. Red. -Se upp!
-Försiktigt. Försiktigt.
Jag söker professor Hartdegen.
Alex, Jag.. Jag är så ledsen.
-Det här skulle inte hända. -Självklart inte.
-Jag vet att det inte finns nåt jag kan säga. -Vi var utanför parken, Philby.
Vi var säkra.
Varför kan jag inte ändra det?
Jag skulle kunna komma tillbaka tusen gånger.
Se henne dö på tusen sätt.
Jag... Jag förstår inte.
Jag kan inte hitta svaret här.
Inte här.
Inte nu.
Framtiden är nu.
Bestämda restriktioner. Blackout-perioder kan få konsekvenser.
-För mer detaljer, kontakta lunarleisureliving.com.
Hej, vänner, Den senaste uppdateringen från LunarLeisure Living,
Våra tekniker förbereder för tillfället, den första 20-megaton detonationen...
...för att skapa den underjordiska kammaren för Lunar Leisure Living.
Föreställ er att fiska i vårt fullproppade hav av rohet,
spela golf på våra mästerskapsbanor, hemstaden för Neil Armstrong Open.
Femton-hundra-yard slag? Whoa-ho, inga problem!
Vid en sjättedel av jordens gravitation, är du garanterad att komma tillbaka på dansgolvet.
Så kontakta LunarLeisure Living idag för att reservera din egna lilla del av himlen,
för framtiden är nu.
Bestämda restriktioner. Blackout-perioder kan få konsekvenser.
För mer detaljer, kontakta lunarleisureliving,com,
-Hej. -Hallå.
Snygg kostym.
Väldigt retro.
Tack.
Den gör säkert en sjutusan till cappuccino,
Den där saken.
Vi syns.
Hej, vänner. Den senaste uppdateringen från Lunar Leisure Living.
Våra tekniker förbereder för tillfället, den första 20-megaton detonationen...
...för att skapa den underjordiska kammaren för Lunar Leisure Living.
-Då så, Får jag er uppmärksamhet, allihop,
Klass 23, kan vi samlas, tack? Vårt nästa stopp är antiken.
Se till att era microscans är klara för nerladdning.
-Två och två. Raska på. Två och två. -Stopp! Sluta!
Tommy, gör du så igen då ställer jag om ditt DNA, så hjälp mig! Nu, marschera.
Marsh framåt, marsh framåt, Två och två, tack, raska på,
Välkommen till Vox System, Vad kan jag göra för dig?
Jag såg inte dig där.
Jag brukar alltid ge det intrycket. Vad kan jag göra för dig, sir?
-Vad är den där saken för nåt? -Det är min photoniska minneskärna,
eller PMK, som vi säger.
Här borta, sir.
Vad är du?
Jag är den Fifth Avenue Public Library informationsenheten, Vox registration NY-1 1 4.
Vad kan jag hjälpa dig med?
-A synvilla av något slag. -Synvilla? Åh, nej, sir,
Jag är en tredje-generationens, fusion-powered photonic,
med verbala och synliga länk-förmågor kopplad till varje databas...
...på planeten,
Photonic?
En handbok med all mänsklig kunskap.
-Oh. -Vilket område?
-Vet du något om fysik? -Ah, tillträder fysik.
Mekanisk teknik.
Dimensionell optik. Chronography.
Temporal kausalitet, temporal paradox.
-Tidsresande? -Ja.
Tillträder science fiction.
Nej, nej. Genomförbar tillämpning. Min fråga är varför kan man inte ändra det förflutna?
För man kan inte resa till det förflutna.
-Och -Och om man kunde det? -Man kan inte.
Ursäkta, det här är något du borde lita på mig om.
Tillträde till skrivelser av Isaac Asimov, H.G. Wells,
Harlan Ellison, Alexander Hartdegen...
-Berätta om honom. -AlexanderHartdegen, 1869 till 1903,
Amerikansk vetenskapsman med excentrisk postulat.
Hittade skrivelser inkluderande avhandling på skapandet av en tidsmaskin.
-Berätta om tidsmaskinen. -Tidsmaskinen skrevs av H.G. Wells år 1894.
Det var en film av George Pal och en musikal av Andrew Lloyd Webber...
-Det är inte så jag menar. -Vill du höra ett urval av musikalen?
-Nej. -There's a place called tomorrow
A place of joy not of sorrow
Can't you see it's a place for you and...
Tack. Det räcker bra.
Något annat?
Uh, nej. Nej, Jag tror jag har bättre tur om några hundra år.
Lev länge och bli framgångsrik.
Sir, var är ditt förtecknade evakutions center?
Sir, du är arrsterad enlig krigsrätt...
Fram med händerna, handflatorna ihop.
Du kommer hållas i förvar tills ditt evakuationscenter gör dig klar för transport.
-Vänta, vänta! -Ta det bara lugnt.
-Vi måste ut härifrån! -Vänta. Hur kunde det här hända?
Månen. Kom. Flytta det.
-Det är omöjligt, vad hände? -Har du levt under en sten?
Ja, jag har levt under en sten. Nu, tala om.
Förstörelserna av lunarkolonierna ställde till kretsloppet, okej?
Månen är på väg att ramla ner. Okej? Kom nu.
Glöm honom! Kom igen!
Emma?
Shh!
Hallå?
-Var inte rädd.
Åh, vänta. Gå--Gå inte.
Vänta. Jag vill bara prata med dig.
-Hallå.
Åh, jag är ledsen. Jag förstår dig inte.
-Känner du igen mina ord? -Ja.
Lex, Stenspråket.
Stenspråket? Men du förstår mig? Förstår du mig?
Vi lär oss alla det när vi är unga.
De är tor'jen, Glömmer. De glömmer det.
-Men jag undervisar,
-Vad säger han? -De försöker bestämma sig om vi ska kasta dig i floden.
Säg mig snabbt, säg sanningen. Var kommer du ifrån?
Tja, faktiskt, är jag härifrån. Uh, bara inte från nu.
Du förstår, Jag byggde en maskin som tillåter mig att resa i tiden.
Jag är från det förflutna.
Åh.
Jag sa åt dom att du slog i huvudet...
...och att du är en kringströvande idiot.
-Vad gör du? -Gör mig klar för mor,
-Natten. -Åh. Jag följer med er.
-Eloi? -Vad heter ditt folk?
Jag-jag antar du kan kalla oss New Yorkers.
New Yorkers. Är de vänliga?
Tills du pratar med dom.
-Berätta om din by. -Det är ett väldigt upptaget stället.
Alla ser ut som de har bråttom. Och alla bär identiska bowler hattar.
Små svarta. runda saker på huvudet.
-Vad gör du där? -Jag var en lärare precis som Mara.
-Och jag tillverkade saker, -Jag med.
Jag gjorde en sess'quin'tan med min far. Vi använder den fortfarande.
En sess'quin'tan?
Mara, der'enjen'wenlen?
Sess'quin'tan, Steg av rep.
Åh, en repstege.
Vi kan göra en. Jag visar dig hur.
Berättar du mer lon'el?
Imorgon? Ja, det gör jag.
Varför tar du inte hand om den här åt mig ikväll?
-Tack.
-Godnatt. -Godnatt.
Kalen tröttar ut dig om du låter det. Han har alltid varit frågvis.
Våra föräldrar var bestämda, men det är så han är.
-Var är dina föräldrar? -De har åkt från det här stället.
Åh, jag är ledsen.
Du hade rätt, Philby. Jag gick för långt.
Sitt med mig.
Mara, varför drar du upp båtarna på kvällarna?
Rädd för att de blir stulna?
Stulna? Jag känner inte igen det ordet.
Är du rädd att någon tar dom?
-Det är säkrare så här. -Åh.
-Måste du göra saker så du är säker där du kommer ifrån? -Självklart,
Eller när du kom från.
Ah, så jag är inte bara en kringströvande idiot.
Col'mar.
Kanske vi kan hitta några imorgon.
Blommor?
Alexander. Alexander.
Ah! Morlock!
-Mår han bra? -Han hade en dröm.
Åh. Jag med.
Jag rörde mig igenom en djungel...
Och du såg en figur framför dig.
Ja, ett ansikte som... ...ropade mitt namn.
Vi har alla den drömmen.
-Alla ni? -Ja. Somna om igen nu.
Du är fortfarande inte bra.
Vad betyder det, "Morlock"?
Ett barns dröm. Nej, mer.
Somna om.
Vi har dom här stenarna på många ställen.
Detta är rummet där mina föräldrar undervisade mig för första gången.
Varför lär du dig det här språket om du inte använder det?
Det är en tradition vi för vidare.
Det betydde någonting en gång. Måste finnas av någon anledning.
''En generation dog, och en annan kom.
Men jorden består för evigt."
Varför har du kommit hit?
Varför har du rest genom tiden?
Att få en fråga besvarad.
Fråga?
Ja. Varför kan jag inte ändra det förflutna?
Varför skulle du vilja det?
Du har förlorat någon.
Någon du älskade väldigt mycket.
-Mara, varför finns det inga äldre här? -Vad menar du?
Äldre människor, i dina föräldrars ålder eller morföräldrars ålder.
De har rest från detta stället.
Du menar, att de är döda?
Ja.
Alla? Hur är det möjligt?
Det finns saker som är bättre osagt.
Vi vistas inte i det förflutna, Alexander.
-Vi gör något annat. -Vad?
Vi kommer ihåg dom...
...med dessa,
Alexander!
Alexander.
-Kommer du till arbetet nu? Kom med mig. -Nej.
Alexander är inte tillräckligt frisk. Vi ska gå och titta på hans maskin.
-Nu? -Stanna med Toren.
-Gå nästa dag, imorgon. -Jag måste se om den är ok.
-Den här vägen.
Berättar du mer om N-New York ikväll?
Det gör jag.
Oh, bra. Det ser bra ut.
Vi hade en riktig åktur tillsammans.
-Den är klar? -Verkar så.
Kommer du använda den nu? Åka tillbaka till din tid?
Jag--Jag tror jag skulle kunna.
Uh...
det verkar så länge sen.
Nej. Du borde åka.
Och jag måste fråga, tar du med dig Kalen?
-Varför? -Alexander, ta med honom till din tid. Gör du det?
-Mara, varför? -Snälla. Du vet inte.
-Ta med honom härifrån.
Kalen!
Mara, vad är det som händer?
De är tidiga! Vi måste hämta Kalen!
Kalen!
Kalen! Kalen!
Mara!
-Kalen! -Nej, stanna här.
Stanna i gruppen!
Spring!
Mara!
Vart tog de henne?
-Vi måste följa efter dom.vi måste hitta dom. -Det gör vi inte. Col'quin tor,
-Varför inte? -Det här är nem Eloi'tas, vårt liv här.
-Hur kan ni bara inte göra någonting? -Hur kan tor'tasal'mor,
-Det är dagen och natten. -Dagen och natten.
-Det här är världen.
-Varför slår ni inte tillbaka?
Slår tillbaka. Varför inte?
De som farquil'pax... slåss...
...tas först.
-Kalen, vet du vart dom tar dom? -Nej.
-Kommer de någonsin tillbaka? -Nej.
-Har någon nånsin följt efter dom? -Jag vet inte.
-Hur är det med Morlocks? Måste finnas en ledare. -Vi borde inte prata.
Kalen, lyssna på mig. Lyssna.
Ibland måste vi acceptera vad som händer oss även om vi inte vill det.
Och andra gånger måste vi slåss, även om vi är rädda.
Det är svårt att förstå, jag vet.
Tro mig, jag vet. Nu, är de rädda,
och jag ber dig att inte vara det.
Så du kommer berätta vad du vet för mig?
Vi kan rädda henne. Snälla.
När de har gått, får vi inte prata om det.
-Men vi känner alla till stället. -Vad för ställe?
där spökena är.
Här är det.
Välkommen till VOX system, vad kan jag göra för dig?
-Det är ok. -Vad kan jag göra för dig?
Vad kan jag skaffa åt dig? Oh, låt se.
Um, Henry James. Oh, nej. Ja?
Nej, nej, nej, För deprimerande, Hemingway, kanske? Nej, För svettigt,
Plato, Proust, Pinter, Poe, Pound?
Nej. Hela verk av Martha Stewart?
Ah, jag har det! Jules Verne.
-Passar dig precis, skulle jag tro, -Photonic, eller hur?
Eller vad som finns kvar av ett, Vad som finns kvar av alla,
Jag är den siste, och ""dessa fragment jag har stötte upp mot min ruin.""
T.S. Eliot.
Du känner inte till honom än, men han är så deprimerande, ändå så gudomlig.
Oh, jag är ledsen. Lånebiblioteket är temporärt ur funktion.
Inget att oroa sig för. Jag har dom alla precis här--varje sida av varje volym.
Kan du berätta för mig vad som händer här?
Nja, mina källor är inte längre fullt kommenterade,
min information är lite anekdot, men jag tror det som en gång var en art...
...är nu två.
En ovanför och en under.
Två distinkta arter som har utvecklats.
-Och hur överlever dom under? -Det är den riktiga frågan, är det inte?
-Jag tror inte på det. -Nå,
om du inte gillar svaret, borde du undvika att ställa frågan.
Titta på dem. De har ingen kunskap om det förflutna,
inga ambitioner för framtiden,
-Vilken tur, -Varför säger du en sådan sak?
Kan du ens förställa dig hur det är att minnas allt?
Jag minns en sex-årig flicka som frågade om dinosaurer 800 000 år sedan.
Jag minns den sista boken jag rekomenderade: Look Homeward, Angel, av Thomas Wolfe.
Och ja, jag minns till och med dig,
Tidsresande: Genomförbar tillämpning.
Hur vet du om Morlocks om du inte kan lämna det här stället?
Det fanns en Eloi som lyckades rymma, Han berättade allt för mig,
Vi tillbringade år tillsammans, bara pratade.
Samtalet är lite flackigt nu, men jag minns.
-Det är skönt att ha en vän. -Då kan du hjälpa oss hitta Morlocks,
hitta Mara.
Och om sanningen är så hemsk, och den hemsöker dina drömmar för alltid?
Jag tror jag är van med det.
Min vän sa han kom från öst, från djungeln.
-Vill du beskriva det? -Jag måste inte.
Följ bara andetagen.
I drömmen, beger vi oss fram mot det, men jag tror det var meningen vi skulle hålla oss borta,
-Jag tror jag går in själv. -Nej.
Mara skulle bli väldigt ond på mig om du blev skadad. Jag ska hitta henne,
men jag vill du går tillbaka till byn och tänder en eld så att vi kan hitta hem.
-All right? Gör du det för mig? -Jag har tappat ditt fickur.
De tog den från mitt rum.
Jag är ledsen.
Varför skulle de ta den?
Åh. Vad dumt.
Mara?
Mara.
Mara?
Kom lite närmare. Jag bits inte.
Förvånar jag dig?
-Lite. Ja. -Hmm.
Vi har inte alltid varit så här. Efter att månen ramlat ner från skyn,
kunde jorden inte längre godkänna arterna.
Några lyckades stanna ovanför,
Resten av oss rymde till underjorden,
Sekler senare, när vi försökte återförenas i solen igen, så gick det inte.
Så vi avlade oss själva i kaster.
Några för att bli våra ögon och öron.
-Några för bli våra muskler och senor. -Du menar, ni är jägare.
Ja. Avlad att bli förutbestämd, men även avlad att bli kontrollerad.
Du förstår, min kast koncentrerade...
sig på att utveckla våra hjärnförmågor.
-Du kontrollerar deras tankar. -Inte bara deras.
Eloi.
Så det räcker inte att ni jagar dom som djur.
-Det är deras roll här. -Att bli er mat?
Ja.
Och för dom som passar, blir avelsobjekt...
för våra andra kolonier.
Du förstår, jag är bara en av många,
Jag förstår inte hur du kan sitta där och tala så kallt om det här.
Har du inte tänkt på den mänskliga kostnaden av...av vad du gör?
Vi betalar alla ett pris...
Alexander.
Var inte orolig. Du är i säkerhet.
Jag kontrollerar dem.
Utan den kontrollen,
skulle de tömma matförrådet...
på bara några månader.
Matförråd? De är människor!
Vem är du...
att ifrågasätta 800 000 år...
av evulotion?
-Det här är-- Det här är en perversitet av alla naturliga lag.
Och vad är tidsresandet förutom ditt patetiska försök att kontrollera världen omkring dig,
-ditt desperata forsök att få en fråga besvarad?
Tror du inte jag känner dig, Alexander?
Jag kan se in i dina minnen,
Dina mardrömmar, dina drömmar.
Du är en man hemsökt av de två värsta orden:
Vad om?
Titta på dig!
-Och en lång hästsvans-- -Pappa!
-Vem är det? Är det pappa? -Pappa!
Och vi har forfarande mycket roligt.
-Visst. Visst.
Pap-pa! Pappa.
Du byggde din tidsmaskin på grund av Emmas död.
Om hon hade överlevt, skulle den aldrig ha existerat.
Så hur kan du använda din maskin för att åka tillbaks och för att rädda henne?
Du är det oundvikliga resultatet...
av din tragedi,
liksom jag...
...är det oundvikliga resultatet... av dig.
Du har fått ditt svar. Åk nu.
Jag tror du har något som tillhör mig.
-Vi har alla våra egna tidsmaskiner, har vi inte?
Det som tar oss tillbaka är minnen...
...och det som för oss framåt...
...är drömmar.
-Du glömmer en sak. -Huh?
-Vad om?
-Vad gör du med den? -Ändrar framtiden.
Kom.
Vänta. Vänta här.
Gå.
-Skynda!
Huh?
Alexander!
Jag är ledsen du förlorade din maskin
Åh, det är okej. Det var bara en maskin..
"Samlingen reste sig och stirrade,,,
medan de tre döda pojkarna marscherade upp för mittgången..
Tom först, Joe efter,
och Huck,en ruin av slokande lump, generat smygandes sist i ledet.
De hade gömt sig i ett oanvänt galleri, lyssnandes till deras egna bevgravnings-seremonier.
Tant Polly, Mary och Harper kastade sig själva över dom..."
Här är det.
Det är det.
-Men det finns inget här. -Jamen, det var annorlunda då.
Mitt laboratorium var överallt här.
Köket var där uppe där det trädet är.
Inte för att Mrs. Watchit någonsin lät mig gå in där.
Jag vet inte vad jag ska säga dig, sir.
Han har varit borta hela veckan.
Och du har ingen aning vart han skulle?
-Nej, sir. -Detta skulle vara mitt växthus.
Det fanns en trädgård utanför.
Gren 'tormar'tas?
Ja.
-Jag är glad... -Sir?
Jag är glad han är borta.
Kanske har äntligen funnit ett ställe han kan vara lycklig på.
-Detta var mitt hem. -Hans hem.
För länge sedan.
Vet du, Molly och jag pratade om att anställa en hushållerska,
som kunde bo med oss, hjälpa oss ta hand om Jamie.
Är du intresserad?
-Kanske bara tills herrn kommer tillbaks. -Självklart.
Men det blir lite ändringar. Jag har en sträng hushållning.
Åh, det tvivlar jag inte på. Jag ringer imorgon, så arrangerar vi det.
-Godnatt, Mrs. Watchit. -Godnatt, Mr. Philby.
-Lycka till på resan, min fina man.
Lycka till.